Loomaarstid selgitavad: kui palju su lemmik tegelikult vett peaks jooma ja millal on põhjust muretseda
(4)![Kui kahtlustad, et loom joob liiga palju või vähe, pea nõu loomaarstiga.](https://images.delfi.ee/media-api-image-cropper/v1/24101b8a-d424-4424-9ec1-a671ca9a4fc8.jpg?noup&w=1200&h=711)
Kui palju peaks lemmikloom päevas vedelikku tarbima ja millal viitab tema joomisharjumuste muutus terviseprobleemile, selgitab Eesti maaülikooli väikeloomakliinik.
Vee tarbimine sõltub looma kehakonditsioonist, aktiivsusest, dieedist, tervislikust seisundist ja elukeskkonnast. Väga aktiivsed, imetavad koerad või kutsikad joovad üldiselt rohkem kui tavaline täiskasvanud koer. Külmal talvepäeval joob su loom ilmselt vähem vett kui kuumal suvepäeval.
Enamik koeri vajab keskmiselt umbes 30–60 ml vett kehamassi iga kilo kohta ühe ööpäeva jooksul.
Kasside soovituslik vedeliku kogus on 25–50 ml kehamassi iga kilo kohta.
Päevane veehulk sisaldab ka konservtoidus olevat vett.
Kuidas kontrollida, kas lemmikloom on piisavalt vedelikku tarbinud?
Kontrolli igemeid: kui need on kuivad ja kleepuvad, võib su lemmik vedelikupuuduses olla.
Naha elastsuse kadu: tõsta looma turjanahka ja vabasta see. Kui looma nahk ei vaju kohe normaalsesse asendisse, võib loom olla dehüdreerunud.
Kui kahtlustad, et su lemmikloom joob liiga palju või liiga vähe, siis mõõda tema päevane tarbitud veekogus ja pea selle üle nõu oma loomaarstiga.
Kõik loomad on dehüdratsiooni- ehk vedelikupuuduseohus, kui nad ei söö ega joo piisavalt.
Põhjuseid, miks teie lemmikloom võib joomisest keelduda:
valu,
oksendamise, kõhulahtisuse või hingeldamise tõttu tekkinud vedelikukaotus,
haigustunnuste avaldumise tagajärjel (kuumarabandus, palavik),
normaalsest sagedasem ja suuremas koguses urineerimine (neerupuudulikkuse, diabeedi jm sisehaiguste tõttu).
Tavaliselt ei piisa suuremast joomisest tugeva vedelikukaotuse kompenseerimiseks, kui loomal esineb ülalmainitud sisehaigusi.
Kui loomaarst kahtlustab, et teie koer on dehüdreerunud, vaatab ta tõenäoliselt koera täielikult läbi, sealhulgas teeb vereproovid, uriiniproovi, röntgen- ja ultraheliuuring. Selle eesmärk on kindlaks teha dehüdratsiooni raskusaste ja tuvastada võimalik põhjus.